Terrorister planerar att mörda en presidentkandidat.
Min fru och dotter är måltavlor.
Och folk jag jobbar med kan vara inblandade i båda fallen.
Jag är Jack Bauer, FBl-agent, och i dag är den längsta dagen i mitt liv.
Detta har hänt:
Vi kanske inte åker härifrån i alla fall.
- När kommer du att veta? - Jag ringer så snart jag vet.
- Var det flickan? - Ja.
Hotet mot senator Palmer är fortfarande högaktuellt.
De här tre männen är misstänkta skyttar.
En kvinna i min stab, Elizabeth Nash, kände igen en av attentatsmännen.
Mr Bauer, senator Palmer berättade om dig.
Kan du tänka dig att fullfölja din träff?
Ska jag spionera på honom?
- George, vad gör du här? - Jag är den nye lagledaren.
Bauers fru och dotter är på ett gömställe.
De är snart döda.
Håll i dig, Kim.
Jag tror vi har skakat av dem. Jag ska kolla. Stanna här.
- Vad heter du? - Jag minns inte.
Följande utspelar sig mellan 16.00 och 17.00
dagen för primärvalet i Kalifornien.
Mamma!
Minns du nånting ännu?
Det måste kännas konstigt.
Jag har aldrig träffat nån med amnesi tidigare.
Jag uppskattar att du hjälper mig.
- Vad heter du? - Tanya.
Hoppas det inte blir för stor omväg för dig.
Det är ingen fara. Sjukhuset är inte långt härifrån.
Du är alltså från en välbärgad familj. Det ser ut så.
Eller din man.
- Min man? - Det lilla guldbandet på ditt finger?
Jag har inget minne av min man.
Agent Pierce, Jack Bauer. Vi träffades på frukosten i morse.
Jag beklagar det. Vi kände inte till hur det stod till. Mår din familj bra?
Bara bra, tack. Det här är min partner, Nina Myers.
Agent Johnson och Aleshire, övervakningstekniker.
Ni har träffat miss Nash. Hon ingår i senatorns stab.
Ja, på personalmötet.
Jag beklagar att jag har orsakat så mycket problem.
Du visste inte vem Drazen var.
Nu när du vet det, krävs det mod att gå in i samma rum.
Vi måste fortsätta.
Drazen är i rum 1243.
Det är inget ovanligt. Det är klart att riggas.
Vi har bara 30 minuter på oss att fixa bild och ljud.
Fiberoptik?
Vi behöver skärmar i ett angränsande rum.
Vi har 1242, på andra sidan korridoren. Det har tömts.
Bra. Mina herrar, då börjar vi.
Jag vill att det här rummet ska bevakas helt och hållet, från minst två vinklar.
Ta med miss Nash till rum 1242 och förbered henne.
- Har du några andra posteringar? - Hotellentrén är bevakad.
Liksom alla närliggande gator.
- Några civila på våningen? - Nej, vi har stängt av den.
Bra jobbat. Låt mig veta när Drazen går in på hotellet.
Jag tror att det finns ett sjukhus nere i dalen. Jag vet inte hur bra det är.
Vänta. Stanna här.
- Ser du nåt du känner igen? - Jag tror det.
Restaurangen?
- Känner du igen nånting? - Jag har varit här tidigare.
Jag var med nån.
Din man?
Inte din man?
- Ska vi inte fortsätta till sjukhuset? - Nej. Det hjälper att bara vara här.
Finns det nån hovmästare eller nån chef?
- Chef. Mr Martin. - Är han här?
Nej, men han borde vara det om 20 minuter.
Tack. Jag väntar.
Kanske den här Martin vet nånting om mig.
Den här platsen känns så bekant.
Jag stannar. Du behöver inte vänta på mig.
Du kan väl ge mig ditt nummer,
och när jag mår bättre skickar jag dig det jag har råd med.
Vet du vad?
Skicka det du har råd med, plus tio dollar.
Det är till en taxi till sjukhuset, ifall mr Martin inte kan hjälpa dig.
- Tack. - Lycka till.
Utan att utsätta dig själv för fara,
vill vi att du uppträder som vanligt.
Jag vet. Det är bara tanken på att låta honom röra vid mig igen...
Jag förstår.
Vad brukar ni prata om? Hans jobb?
Vi pratar inte så mycket. Det var inte ett sånt förhållande.
Det handlade mer om att hänge sig och oroa sig för konsekvenserna senare.
- Vet du vad jag menar? - Ja.
- Okej, jag väntar på signalen. - Elizabeth?
Är du säker på att du vill göra det här?
Jag är säker.
- Om du alls tvekar... - Jag vill göra det. Absolut.
Får jag prata med dig?
Du skulle inte försätta henne i fara.
Jag behöver inte påminna dig om att hotet mot dig är verkligt.
- Du kan inte utsätta nån för fara. - Jag tror inte jag gör det.
Jag är på andra sidan korridoren med en enhet om nånting går fel.
Han är ett proffs. Det kan gå snabbt.
Han jobbar inte ensam. Att gripa honom stoppar inte de andra.
Om du vill sätta stopp för det här nu, måste vi hålla honom på kroken.
Jag vet att du varit med om mycket, och din familj också...
Vad har det med saken att göra?
Jag hoppas att du inte låter hämndgirighet fördunkla ditt omdöme.
Det här handlar inte om hämnd.
Det är bara det bästa sättet att sätta dit de här killarna.
Elizabeths far är en av mina äldsta vänner. Jag har känt henne sen hon föddes.
Om nånting händer henne håller jag dig ansvarig.
Jag förstår, senatorn, och jag lovar att jag ska ta hand om henne.
CTU. Almeida.
- Jag vill prata med Jack Bauer. - Han är inte här. Kan jag hälsa nåt?
Det är väldigt viktigt. Jag måste prata med honom nu.
- Vem är det här? - Kim, hans dotter.
- Ringer du från huset? - Nej. Det attackerades.
Agenterna som vaktade oss är döda och min mamma är borta.
Vänta lite. Är agenterna döda?
Ja. Och jag tror att de har kidnappat min mamma igen.
- Jag måste prata med min pappa. - Han är inte här. Var är du?
- Får jag prata med Nina Myers? - Hon är inte heller här.
- Varifrån ringer du? - En telefonautomat.
- Vad sa du att du hette? - Tony Almeida. Jag jobbar åt din far.
Berätta var du är. Jag ber nån hämta dig.
- Det sa de till mamma också. - Det var Jamey Farrell. Hon var mutad.
Det händer inte igen. Berätta var du är...
Jag måste prata med min pappa eller Nina Myers.
Han är inte här. Ingen av dem är här.
Vi har problem. Jacks dotter säger att gömstället attackerats. Agenterna är döda.
Ring dit nu.
Ingenting. Det ringer inte ens.
Parker, åk till gömstället på Pine Canyon med Biselli.
Var beredda på att det kan vara problem.
Hon sa att mamman kanske tillfångatagits igen.
- Hur tog sig Kim ut? - Vet inte.
Hon sa bara att hon ringde från en automat.
Gå in i telebolagets datasystem och kolla de senaste samtalen
inom en åtta kilometers radie från huset.
- Ringer du Jack, eller ska jag göra det? - Inte än.
Det är hans fru och barn.
Exakt. Det går ut över jobbet och äventyrar Elizabeths säkerhet.
Hon går in till Drazen om 15 minuter. Jack måste vara fokuserad.
- När ska vi säga det då? - Inte vi, utan jag.
När situationen är under kontroll, och inte tidigare. Förstått?
- Vi är beredda. - Uppfattat. Han är på väg ner.
- Klara? - Strax.
- Hur är det med Elizabeth? - Hon säger det går bra, men jag vet inte.
- Gör vi rätt? - Om hon kan placera anordningen,
leder det oss till allt annat.
- Och om hon inte kan det? - Då griper vi honom.
- Han kan inte röra henne. Vi skyddar henne. - Jag hoppas det.
Håll dig fokuserad, så gör vi det.
Vad är det?
Mår du bra?
Ursäkta mig.
Jag oroar mig bara för Teri och Kim. Tänk vad de har gått igenom...
- Min lilla flicka trodde hon skulle dö. - Vi hämtar dem sen.
Om det kan vara till nån tröst, så tyckte jag att de verkade må bra.
Är det säkert?
- Vad sa doktorn? - Några blåmärken. Det var allt.
Tack.
Du lät Paulson avsluta förhöret?
Varför stannade inte du och gjorde det?
Jag ville skynda mig tillbaka.
Men jag bad ju dig att stanna hos dem...
Mike, vänta lite.
- Gå dit. Jag kommer strax. - Gör du?
Jag bad dig ju att lägga av luren.
- Rick, det är jag. - Jag sa ju att du inte kan ringa hit.
Gömstället funkade inte. Agenterna är döda och mamma har kidnappats igen.
De är ute efter mig. Du måste hjälpa mig.
Jag kommer hem till dig.
Du är den enda som känner dem som har min mamma.
Jag gör inte det.
Jag kan inte gå till polisen. Jag litar inte på dem. Nu litar jag inte på nån.
Men om du inte hjälper mig berättar jag allt för polisen.
Vad har du för adress?
1804 Glade, i Echo Park.
1804 Glade. Jag ringer efter en taxi nu.
Vi möts där så snart jag kan. Vänta på mig.
Vem var det?
Fel nummer igen?
Hur går valet?
- Vallokalsundersökningarna ser bra ut. - Toppen.
Förlåt mig, pappa.
För vad då?
Du mörklägger inte Ferragamos död för att skydda kampanjen.
Du gjorde det för att skydda mig.
Var har du hört det? Av din mamma?
Nej, inte av mamma.
Det finns bevis på Ferragamos mottagning som leder till dig.
Diskreta nog så att brandutredarna missade dem.
Men med lite hjälp, hittar de dem.
- Så jag sätts dit för Ferragamos mord? - Som jag sa, vad som än krävs.
Det var därför din pappa la av, och det är därför du också gör det.
Vet du hur farligt det var att träffa Carl och vara buggad?
Det spelar ingen roll. Jag fick det. Nu kan du ta det till polisen.
Ge mig bandet.
Vad ska du göra med det?
Litar du på mig, Keith?
Det är jag. Det har hänt saker. Palmer stannar i Los Angeles i alla fall.
- Har flickan Nash ringt? - Ja. Jag är på väg till hotellet nu.
Sa hon varför senatorn har ändrat sig?
- Han berättade inte det för henne. - Jaså? Hon är ju högt uppsatt.
De har förstärkt säkerheten sen mordförsöket under frukosten.
Konstigt att hon vill träffa dig så snart. Det har ju bara gått två timmar.
Du förstår inte kvinnor.
Jag förstår dem tillräckligt väl för att veta att de kan utnyttja också.
- Inte den här. - Palmer skulle ha varit död redan.
Vi börjar få ont om tid.
Han är så gott som död redan. Lita på mig nu.
Nash berättar om Palmers program. Hon misstänker ingenting.
Kanske inte.
För säkerhets skull, döda henne när du är klar.
Miss Nash, följ med mig.
Vi har placerat fiberoptikkameror här, där och överallt här.
Jag är inte säker på vad det är.
Jag är ledsen. Sätt dig, är du snäll.
Fiberoptikkameror är nästan omöjliga att se, även om man vet var man ska titta.
Vi kan alltså bevaka hela sviten.
- Och ni hör allting också? - Vartenda ord.
Mår du bra?
Han är snart här.
Det här är spåraren som vi vill att du fäster på Alexis.
Då kan vi följa varje rörelse utan att avslöja oss själva.
- Var ska jag sätta den? - Helst i plånboken.
Då har han den, även om han byter om.
Så snart du har placerat den, ringer jag dig på mobilen.
Jag säger att senatorn väntar på dig. Ursäkta dig och gå.
- Så jag placerar den, mobilen ringer... - Och du går.
- Okej. - En sak till.
Om du tror han misstänker nånting eller om det känns obehagligt,
ska du bara säga: "Jag hoppas jag inte blir förkyld."
"Jag hoppas jag inte blir förkyld"?
Då är jag här på ett par sekunder med ett halvdussin agenter.
- Det förstör ju planen. - Det kvittar.
Din säkerhet är viktigast. Förstår du det?
Jag förstår.
Du måste inte göra det här.
Om det känns obehagligt, tycker ingen sämre om dig för det.
Det går bra.
Och tack.
För att jag får chansen att gottgöra vad jag gjort.
Det kommer att gå bra.
Då kör vi.
Mrs Bauer?
Vad trevligt att se dig.
- Känner du mig? - Självklart. Kommer dr Parslow också?
Dr Parslow?
Jag är ledsen. Vad heter du?
Är allt som det ska?
Faktiskt inte.
Jag måste ha varit med i en olycka eller nånting.
Jag verkar ha tappat minnet.
Men jag åkte förbi och stället såg så bekant ut...
Sa du att jag hette Bauer?
Ja. Låter det bekant?
Ja, det gör det. Men mannen du nämnde...
Dr Parslow. Ni brukade komma hit rätt ofta.
Men han är inte min man.
Han är en läkare och en vän. Han kanske kan hjälpa dig.
Jag vet vilket sjukhus han arbetar på. Ska jag ringa honom?
Ja tack.
Vi är klara.
Fungerar allt?
- Och Elizabeth? - Hon väntar på Alexis samtal på sitt rum.
- Hon sa att hon ville vara själv. - Förståeligt.
- Ska du berätta vad som pågår? - Vad menar du?
Du har hållit inne med nånting sen du kom från huset.
Nu ska vi inte bli distraherade.
Om du inte berättar vad som pågår blir jag distraherad, så låt höra.
Okej. Teri känner till om oss två.
Hon gissade sig till det. Jag vet inte hur, men hon gjorde det.
Hon frågade mig rakt ut. Jag kunde inte förneka det. Hon hade vetat.
Sa du att det var slut?
Självklart.
Jag tror det chockade henne att det var jag.
Nån hon känner.
När Teri och jag blev tillsammans igen...
Jag försökte berätta det för henne, men hon ville inte veta, så jag lät bli.
Du bad mig åka till gömstället så jag gjorde det.
- Jag försökte bara hjälpa till. - Jag vet, det är mitt fel.
- Det är mitt fel, helt och hållet. - Agent Bauer, kom.
Drazen har lämnat bilen till parkerings- vakten. Är nog uppe på två minuter.
Uppfattat. Samtliga i lobbyn och på våningen, nu kör vi.
Han är i rummet.
Säg till då du är redo.
Ingen plånbok här.
Låt Elizabeth Nash veta att plånboken är i byxorna eller i jackan på sängen.
Skicka upp henne om en minut.
Så härligt att träffa dig.
Jag har saknat dig så mycket.
Jag har saknat dig också.
Fastän det bara har gått två timmar.
Det känns som två år.
Mår du bra?
Visst. Hur så?
- Du verkar lite spänd. - Inte alls.
Ja, kanske lite.
Valet på östkusten stänger på mindre än en timme och alla sitter som på nålar.
Du måste ana resultatet. Får ni inte...
Vallokalsundersökningar. Men de är inte officiella.
Vad kan vi göra
för att få dig att... slappna av lite?
Det är lite tidigt, men en vodka skulle sitta fint.
Inget annat?
Om du insisterar.
- Känns det bättre? - Mycket.
Du är dig inte riktigt lik.
Det känns nog bättre om jag baddar ansiktet lite.
Hon tar jackan. Jag vill ha insatsstyrkan vid dörren. Lugnt och stilla.
Hon har plånboken.
Herregud, hon har tappat den.
Kom igen, Elizabeth. Du fixar det.
- För framtiden. - Hon har stoppat på sig den.
Enheten vid dörren, avvakta.
Vad trist att kampanjen verkar stressa dig så mycket.
Det hör till.
Vi kanske kan åka nånstans när det här är över?
- Vart då? - Det spelar ingen roll för mig.
Bara vi är tillsammans.
Så, vem har jag att tacka för att du är kvar i stan?
- Han kommer att känna plånboken. - Ge henne ett ögonblick.
Hon klarar det.
Vad fick senatorn att ändra sina planer?
Jag vet inte.
Stannar han här länge?
Det är svårt att säga.
Hur blir det med hans segertal?
Kommer han att ge det här på hotellet?
Varför är du plötsligt så intresserad av kampanjen?
Jag är inte intresserad av kampanjen.
Mitt intresse är i dig.
Och du går dit han går.
Jag vet inte var det blir ännu.
Då släpper jag dig inte ur sikte.
Det låter lite konstigt att senatorn inte släpper in
nån som är så smart och duktig som du i sin inre krets.
Hur vet du det? Vi har ju bara tillbringat 15 timmar ihop, mest i sängen.
Det var inte smart.
Var det ett klagomål eller en komplimang?
Både och, tror jag.
Jag kom just på att jag inte har ätit än,
vilket kanske förklarar mitt dåliga humör.
Kan vi beställa nånting?
Vad är du sugen på?
Var är menyn?
Jag hoppades du var sugen på...
- Då kör vi. Duktig flicka. - ... nånting annat än mat.
- Den är i jackan. - Hon har placerat den.
Töm korridoren.
Jag vet att det verkar lite tidigt...
Jag är kär i dig.
- Korridoren är tömd. - Uppfattat. Jag ringer.
Jag trodde att kvinnor kunde känna på sig sånt.
Svara.
- Ska du inte svara? - Det är bara nån från kampanjen.
- Det kanske är viktigt. - De kan ringa sen.
Säg det igen.
- Hon tryckte bort mig. - Säg att du älskar mig.
- Vad gör hon? - Hon får honom på kroken.
Jag älskar dig.
Och om jag inte har misstagit mig helt, är du förälskad i mig också.
- Det är bara telefonsvararen. - Kan du beställa en hamburgare?
Självklart.
- Vad gör hon? - Jag vet inte.
Varför tog hon av kavajen?
Vad är det som händer? Hon har inte tänkt lämna rummet.
- Rumsservicen. Vad får det lov att vara? - En hamburgare, tack.
- Med alla tillbehör? - Ja, alla.
Vi skickar den med en gång.
Vad har hon i handen?
Var det nånting annat?
Ja.
- Hon har en kniv! - lnsatsstyrkan, gå in. Nu!
Din jävel!
Skjut inte! Hämta handdukar från badrummet.
Nina, ring efter sjukvårdare. Vi förlorar honom! Han får inte dö!
Jävlar!
Vänta ett ögonblick.
Jag söker Rick.
- Vem är du? - En vän.
Är det du som ringer?
- Han sa att jag fick komma hit. - Det har han inte nämnt.
- Du kanske kan fråga honom. - Jag skulle just berätta det.
Jag trodde inte hon skulle komma så snart.
Vad är det som pågår?
Jag ska förklara allt.
- Jag lyssnar. - Låt henne komma in först.
Det är okej.
Vad vill hon?
Det gick inte så bra med Dan i går. Inte så oväntat, va?
Det är därför min arm var skadad. Killarna Dan var med, sköt mig...
Du sa att du skar dig på ett stängsel.
De här killarna som Dan känner, jag måste få tag i dem.
Jag hoppades jag kunde titta på hans rum, om det fanns nånting.
- Ett telefonnummer eller en adress... - Så du vill gå igenom Dans rum?
Ja.
Får jag låna pengar till taxin?
Hur är det?
Kommer du inte ihåg mig?
Phil?
Är du min läkare?
Inte riktigt.
Tack för att du ringde. Har hon fått nåt att äta eller dricka?
Jag erbjöd henne, men hon ville inte ha nånting.
Vill du ha lite vatten?
- Visst. - Lite vatten.
Vi ska försöka ta reda på vad det här handlar om.
Du kommer att bli bra igen. Förstår du? Allt kommer att bli bra.
Vi missbedömde hennes känslotillstånd.
- Nej, du gjorde det. - Det var oväntat för alla.
Det var en dålig idé.
Kanske det. Vi måste veta vad vi ska göra härnäst.
Hur är det med Alexis?
Han har 50 procents chans. Även om han klarar sig, vet vi inte när han pratar.
Hittade ni nånting på rummet? Telefonnummer, dokument?
- Ingenting än. - Vad säger jag till Distriktet?
Håll dem bara borta från mig. Jag behöver lite tid innan jag rapporterar.
- Släpp in mig. - Vänta.
Var är Elizabeth? Har nån knivstuckits?
- Var är hon? - I rummet mitt emot. Hon är gripen.
- Vad? Varför det? - Hon knivstack Drazen.
- Hon måste ha försvarat sig. - Det var inte vad som hände.
- Hon avvek från planen. Hon attackerade. - Jag skulle aldrig ha låtit henne göra det.
Jag ringer upp sen. Senatorn!
Släpp in mig.
- Senatorn... - Säg inget förrän du har en advokat.
- Jag är ledsen. Jag vet inte vad som hände. - Vi reder ut det.
Snälla, låt oss ta hand om det här.
Jag lät dig göra det, och se hur det gick.
Du gör inte saken bättre.
- Jack. - Ursäkta mig.
- Vad är det? - Det är Alexis telefon. Vad gör vi?
Vi får chansa.
Har du pengarna?
Okej. Vi ses om 45 minuter.
- Var? - Det har jag ju redan sagt.
På Connies. I centrum.
- Hur känner jag igen dig?